Ефективність застосування групової психотерапевтичної практики із орфанними пацієнтами та пацієнтами, які мають зовнішні вади - Токарчук, Анастасія (Психосоматична медицина та загальна практика, 2025)
Актуальність. Сучасна медична статистика свідчить про зростання якості діагностики, що, у свою чергу, призводить до збільшення кількості виявлених випадків пацієнтів із рідкісними (орфанними) та хронічними захворюваннями. Такі хвороби супроводжуються не лише фізичними обмеженнями, а й потребують особливого психологічного підходу у веденні пацієнтів. Водночас системна психотерапевтична підтримка для цієї категорії залишається недостатньо розробленою, особливо в аспекті групових форм роботи. Проведене дослідження актуалізує проблему психоемоційного стану таких пацієнтів і підкреслює необхідність інтеграції групової психотерапії в комплексну систему медичної допомоги. Методи. У дослідженні застосовано якісні методи аналізу: клінічне спостереження, аналіз випадків із практики групової терапії, інтерпретація психодинамічних процесів у малій групі. Учасниками терапевтичної роботи були пацієнти з орфанними та хронічними діагнозами, які проходили амбулаторне та стаціонарне лікування на базі НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України в місті Києві. Психотерапевтична робота проводилася у форматі закритих груп з фокусом на підтримку, вираження емоцій та покращення внутрішнього образу себе. Результати. У ході групової роботи спостерігалося поступове зниження рівня тривожності, підвищення самооцінки, зростання відкритості та здатності до емоційного контакту. Учасники набували навичок саморефлексії, краще розуміли механізми власних переживань та поведінкових реакцій. Група ставала джерелом підтримки, нормалізації переживань, підвищувала відчуття приналежності до спільноти та суспільства взагалі, що є особливо цінним для повністю або частково ізольованих через хворобу пацієнтів. Обговорення. Автори акцентують на необхідності поєднання психотерапевтичної чутливості до медичних обмежень із гнучкістю психотерапевтичних інструментів. Наявність діагнозу не повинна зводити пацієнта лише до медичного об’єкта страждань. Психотерапія повинна розглядати особистість в її цілісності. Водночас підкреслюється, що для групової роботи з такими пацієнтами необхідна ретельна підготовка, супровід медичних фахівців і врахування психофізичних ресурсів кожного учасника. Висновок. Групова психотерапія є ефективним засобом підтримки для пацієнтів із орфанними та хронічними захворюваннями. Вона сприяє покращенню якості життя, психологічній стабілізації та соціальній інтеграції у суспільство. Успішна реалізація таких програм можлива лише за умови мультидисциплінарної командної співпраці, клінічної обізнаності лікаря-психолога та дотримання принципу безумовного прийняття учасника як власне окремої особистості. Ключові слова: вади обличчя, групова психотерапія, зовнішні вади, орфанні пацієнти, психотерапевтична практика.