AI як новий співрозмовник у добу вигорання: психологічні механізми, ризики та можливості для медицини - Русанов, Володимир (Психосоматична медицина та загальна практика, 2025)
Вступ. У цифрову епоху традиційне явище doomscrolling (неконтрольоване споживання негативного новинного контенту) поступово трансформується у нову практику — AI-companionship, інтенсивну взаємодію користувача з генеративними мовними моделями у форматі діалогу. На відміну від пасивного споживання інформації, взаємодія з AI набуває характеру когнітивного та соціального партнерства, що відкриває нові можливості для саморефлексії, навчання й психосоціальної підтримки. Особливого значення ця тенденція набуває у сфері медицини, де високі рівні емоційного вигорання серед лікарів та медичних працівників створюють потребу у нових інструментах психологічної допомоги. Водночас існують ризики: залежність від цифрових співрозмовників, ілюзія «алгоритмічної істини» та поступова заміна живого спілкування. Мета. Метою дослідження є теоретичне окреслення та аналіз феномену AI-companionship, виявлення його психологічних механізмів, потенційних ризиків і позитивних можливостей у контексті когнітивних, соціальних практик та профілактики емоційного вигорання серед медиків. Матеріали та методи. У статті застосовано міждисциплінарний підхід: теоретичний аналіз літератури з когнітивної психології, соціології технологій та цифрової комунікації; концептуальні рамки algorithmic authority, cognitive outsourcing та digital companionship; порівняльний аналіз емпіричних досліджень використання чат-ботів у психічному здоров’ї, освітніх практиках та у сфері профілактики професійного вигорання (ЄС/США, 2015–2023 рр.). Результати. Визначено, що довіра до AI ґрунтується на трьох механізмах: сприйняття алгоритмів як об’єктивних і нейтральних (algorithmic authority); делегування когнітивних функцій машині (cognitive outsourcing); формування квазісоціальних зв’язків (digital companionship). Показано, що AI може виступати інструментом саморефлексії, психоедукації та первинної підтримки (аналог «цифрового психотерапевта»), а також виконувати функції консультанта («сімейного офісу») у питаннях кар’єри, інтеграції та життєвих стратегій. Для медичних працівників AI здатен забезпечувати когнітивне розвантаження (швидкий доступ до протоколів, клінічних настанов), виступати додатковим емоційним буфером та джерелом мікроінтервенцій у повсякденній практиці, що може знижувати ризики вигорання. Водночас ідентифіковано ризики: надмірна довіра до алгоритмічних висновків, ерозія живих соціальних контактів та нові форми цифрової залежності. Висновки. Феномен AI-companionship можна розглядати як нову форму «алгоритмічного дзеркала», що відображає та підсилює когнітивні й соціальні процеси користувача. У випадку медиків він може слугувати допоміжним ресурсом профілактики емоційного вигорання, проте лише як частина комплексної багаторівневої стратегії, яка включає організаційні та психотерапевтичні інтервенції. Оптимальною є гібридна модель співіснування, де AI доповнює, але не витісняє людських експертів та інститути підтримки. Подальші дослідження мають бути зосереджені на емпіричній оцінці ефективності LLM у зниженні вигорання серед медичних працівників та їх інтеграції у системи охорони здоров’я. Ключові слова: штучний інтелект, синдром емоційного вигорання, медичні працівники, ментальне здоров’я, психоедукація, професійне вигорання, інтернет-залежність