Впровадження mhGAP у навчання студентів-медиків: огляд можливостей та викликів - Содолевська, Валерія; Мисак, Ілона (Психосоматична медицина та загальна практика, 2025)
Вступ. Психічне здоров’я є важливим компонентом загального благополуччя людини, що дозволяє ефективно долати життєві виклики, реалізовувати свій потенціал, навчатися, працювати та робити внесок у розвиток суспільства. Це невід’ємна складова фізичного здоров’я, яка визначає здатність людини ухвалювати рішення, будувати міжособистісні зв’язки та впливати на соціальне середовище. Крім того, психічне здоров’я визнається одним із базових прав людини і є ключовим чинником для забезпечення особистісного, суспільного та економічного розвитку. За даними Всесвітньої організації охорони здоров'я (ВООЗ), близько 20% населення світу протягом життя стикається з проблемами психічного здоров'я, що впливає на якість їхнього життя та рівень працездатність, а отже і відіграє ключову роль у забезпеченні ефективної, мультидисциплінарної медичної допомоги населенню. [1] Програма mhGAP (Mental Health Gap Action Programme) – це флагманська програма ВООЗ, має на меті вирішення проблеми недостатньої кількості спеціалістів у сфері психічного здоров'я, особливо в країнах із низьким та середнім рівнем доходу. Програма дій ВООЗ у сфері психічного здоров’я (mhGAP) спрямована на розширення послуг для лікування психічних, неврологічних розладів і розладів, пов’язаних із вживанням психоактивних речовин. [2] Впровадження цієї програми у навчання студентів-медиків в Україні є перспективним кроком для підвищення рівня підготовки та забезпечення доступності якісної допомоги в сфері психічного здоров’я для населення України. У процесі навчання студенти систематично зазнають психоемоційного навантаження, яке в умовах повномасштабного вторгнення посилюється ще більше. Це супроводжується збільшенням кількості випадків емоційного виснаження, тривалого стресу та інших ознак порушень психічного здоров’я, зокрема порушення сну, тривожності, тривалої втрати апетиту, хронічного напруження, пригніченості та зниженого настрою. У разі відсутності своєчасної підтримки такі стани можуть трансформуватися в психічні розлади або спричинити розвиток професійного вигорання. Інтеграція програми mhGAP в сферу навчання в цілому може суттєво підвищити рівень якості освіти в університетах та підготувати майбутніх фахівців до роботи з психічним здоров’ям, а також допомогти собі застосовуючи кейси керівництва mhGAP Мета. Метою цієї статті є аналіз можливостей та викликів впровадження mhGAP у навчальні програми українських медичних університетів, а також надання практичних рекомендацій для ефективної інтеграції. Методи. Ця стаття базується на аналізі літературних джерел, присвячених програмі ВООЗ та імплементації mhGAP в сферу психічного здоров’я, з акцентом на досвід різних країн і перспективи адаптації програми для українських медичних університетів. Використовувалися публікації Всесвітньої організації охорони здоров’я, наукові статті, звіти та офіційні документи, що описують результати впровадження програми mhGAP у навчання медичного персоналу. У процесі аналізу доказів ефективності впровадження програми mhGAP було проаналізовано 2621 наукове джерело. Із них 162 публікації містили підтверджені позитивні результати. Основними напрямками впровадження були навчальні курси (59 публікацій), клінічне застосування (49), наукові дослідження (27), адаптація програми до локального контексту (13), економічні оцінки (7) та освітні програми (7). Найбільша кількість результатів отримана в країнах Африки (40% досліджень) та Південно-Східної Азії. Отримані дані переконливо демонструють покращення рівня знань, клінічних навичок і вмінь серед учасників програм mhGAP, а також позитивну динаміку у психоемоційному стані пацієнтів, які отримували допомогу відповідно до mhGAP-підходів. Результати. Проведений літературний аналіз показує, що інтеграція програми mhGAP у навчальні програми може мати позитивний вплив на підготовку майбутніх лікарів. Зокрема, численні дослідження свідчать про те, що використання інтерактивних методів навчання, симуляційних тренінгів та сучасних технологій сприяє глибшому засвоєнню теоретичних знань і розвитку практичних навичок у сфері психічного здоров’я. Це, у свою чергу, сприяє більш оперативному виявленню та веденню пацієнтів з психічними розладами, що є критично важливим для зменшення терапевтичного розриву та підвищення ефективності первинної медико-санітарної допомоги. Також аналіз літератури підкреслює, що інтеграція навчальних модулів, заснованих на mhGAP, буде сприяти зниженню стигматизації психічних розладів через підвищення обізнаності та формування більш емпатичного ставлення серед майбутніх медиків. Крім того, літературний аналіз виявив ряд викликів, пов’язаних із впровадженням програми, що включають обмеженість фінансових ресурсів, недостатню підготовку педагогічних кадрів та потребу адаптації навчальних планів до специфіки національної системи охорони здоров’я. Однак попри ці труднощі, результати досліджень, проведених у різних країнах, свідчать про високий потенціал mhGAP для модернізації медичної освіти та поліпшення якості надання послуг. Успішні приклади з країн, таких як Пакистан, Туніс і Нігерія, демонструють, що впровадження подібних програм може не лише покращити професійні компетенції лікарів, але й сприяти розвитку міждисциплінарних підходів у системі охорони здоров’я. Висновки. Імплементація програми mhGAP у навчальні програми українських медичних університетів відкриває нові перспективи для підвищення якості підготовки майбутніх лікарів. Завдяки інтеграції сучасних підходів до викладання питань психічного здоров’я, студенти отримують можливість не лише засвоїти теоретичні знання, але й набути практичних навичок для раннього виявлення, діагностики та первинного ведення пацієнтів з психічними розладами. Такий підхід сприяє формуванню висококваліфікованих фахівців, здатних ефективно реагувати на виклики сучасної медицини. Значним перевагами є також можливість забезпечення своєчасної допомоги пацієнтам за рахунок інтеграції психіатричних компетенцій у систему первинної медико-санітарної допомоги. Оснащення лікарів знаннями та практичними вміннями дозволяє швидко реагувати на прояви психічних розладів, що особливо важливо в умовах обмежених ресурсів та високої навантаженості спеціалізованих медичних установ. Це може сприяти не лише зниженню рівня захворюваності, але й поліпшенню якості життя пацієнтів. Перспективи подальших досліджень включають оцінку ефективності впровадження програми у довгостроковій перспективі, аналіз змін у якості надання медичної допомоги, а також дослідження впливу інтеграції mhGAP на міжсекторальну взаємодію в системі охорони здоров’я. Рекомендації для керівництва університетів та державних установ можуть стати важливим кроком для забезпечення сталості змін та подальшого розвитку медичної освіти в Україні.