Програма медико-психологічної реабілітації тривожних та депресивних постковідних порушень в умовах дистанційної взаємодії - Бурдейний, Андрій (Психосоматична медицина та загальна практика, 2024)
Актуальність. Пандемія COVID-19 та її наслідки продовжують бути серйозною проблемою для системи охорони здоров'я як в Україні, так і у світі. Після інфекції SARS-CoV-2 у багатьох пацієнтів розвивається постковідний синдром, який може включати афективні розлади, когнітивні порушення та інші симптоми. Цей стан негативно впливає на якість життя та ефективність лікування тривожних і депресивних розладів. Особливо актуальними є психічні наслідки для осіб у зонах військових конфліктів, де зростає частота тривожних і депресивних розладів. Дистанційна взаємодія відкриває нові можливості для надання медико-психологічної реабілітації, дозволяючи забезпечити доступ до допомоги в умовах обмеженого доступу до очних консультацій. Важливою складовою цього підходу є проактивна модель психосоматичної медицини, яка спрямована не лише на реагування на симптоми, але й на запобігання їх розвитку та підтримання загального здоров'я пацієнта. В умовах дистанційної взаємодії така модель дозволяє постійно моніторити стан пацієнтів та активно залучати їх до лікувального процесу, що особливо актуально для осіб, які переживають наслідки постковідного синдрому чи війни. Мета. Проаналізувати ефективність програми медико-психологічної реабілітації тривожних та депресивних постковідних порушень в умовах дистанційної взаємодії в умовах проведення паралельного рандомізованого несліпого контрольованого дослідження з двома групами, у якому контрольна група отримувала звичайне лікування. Методи. Вибірка дослідження становила 240 осіб з тривожними та депресивними постковідними порушеннями, що що відповідало етичним і деонтологічнимнормам відповідно до принципів, викладених у Гельсінській декларації. Інструментарій,котрий був використаний у дослідженні включає у себе: опитувальник стану здоров’я – 9 (PHQ-9) та опитувальник для визначення генералізованого тривожного розладу (GAD-7). Результати. На початку дослідження, середні значення за опитувальником PHQ-9 в групі дослідження та контрольній групах були майже однаковому рівні (16.590±6.612 та 16.127±6.811 відповідно) (p=0.594; t=-0.534). Проте, на день 63, учасники групи дослідження продемонстрували суттєве зниження середнього показника симптомів депресії до 6.942±5.073, тоді як у контрольній групі цей показник залишався майже на тому ж рівні, досягнувши 15.567±6.540 (р <0.001; t=11.437). На початку дослідження середні значення тривожних симптомів за опитувальником GAD-7 в групі дослідження (14.926±4.108) та контрольній групі (14.644±4.137) (p=0.597; t=-0.530). На день 63, середній показник симптомів тривоги в групі дослідження значно знизився до 3.991±3.589, тоді як у контрольній групі він залишився значно вищим і становив 12.966±3.980 (р <0.001; t=18.355). Висновки. Результати дослідження показують суттєве покращення психічного стану здоров'я учасників досліджуваної групи після 63 днів програми медико-психологічної реабілітації в умовах дистанційної взаємодії. На початку дослідження рівень депресивних та тривожних симптомів у досліджуваній і контрольній групах був майже однаковий, що вказує на однорідність груп за початковим рівнем психічного стану. Проте, після інтервенції було зафіксовано значне зниження рівня депресії та тривожності в досліджуваній групі порівняно з контрольною. Ці результати свідчать про ефективність програми медико-психологічної реабілітації в умовах дистанційної взаємодії у зменшенні симптомів депресії та тривожності при тривожних та депресивних постковідних порушеннях. Ключові слова: постковідний синдром, тривога, депресія, проактивна психосоматична медицина, телемедицина, телепсихологія