Резистентна депресія: критерії визначення, фактори ризику і терапевтичні стратегії - Khaustova, Olena (Психосоматична медицина та загальна практика, 2017)
Актуальність. Лікування резистентної депресії підіймає ряд діагностичних і терапевтичних проблем, потребує вирішення низки методологічних питань. Продовжується наукова дискусія навколо визначення резистентності депресії, оцінки ступеню редукції власне депресивної симптоматики, рівня соціального і рольового функціонування пацієнтів; продовжується удосконалення моделей визначення ступеню резистентності до різних видів терапії депресії; розробляються нові методи терапії і нові алгоритми комбінованої терапії.. Кінцевою метою всіх цих зусиль мають бути практичні рекомендації з визначення терапевтичних можливостей лікування пацієнтів з резистентною депресією, що допоможуть лікарям приймати обґрунтовані рішення щодо стратегій втручання. Мета. Аналіз терапевтичних можливостей лікування депресивних розладів, що є резистентними для терапії. Методи і матеріали. Було проаналізовано публікації з баз даних Pubmed, MEDLINE, the Cochrane Library, Web of Science, Google Scholar за ключовими словами: депресія, лікування, резистентність, пвевдорезистентність, терапевтична відповідь, опір до лікування, стратегії терапії резистентної депресії. Результати. Була визначена термінологія, що відноситься до резистентної депресії: відсутність терапевтичної відповіді, адекватна доза, адекватна тривалість лікування, непереносимість антидепресанту, псевдорезистентність, відносний опір лікуванню, абсолютний опір лікуванню, лікування резистентної депресії, ремісія, видужання. Були описані моделі визначення резистентності депресії: модель Thase&Rush; Європейська ступенева модель; ступенева модель Массачусетської лікарні; ступенева модель Модслі; форма історії лікування антидепресантами. Були виділені фактори ризику для лікування резистентної депресії, а також описані основні терапевтичні стратегії: оптимізація, перемикання, поєднання, додавання і немедикаментозна терапія. Окрема увага приділена застосуванню атипових нейролептиків в межах стратегії аугментації. Описаний комплексний підхід, що містить у собі різні комбінації вищеперелічених стратегій Висновки. Кожний випадок резистентної до терапії депресії має свої унікальні риси і вимагає ретельної оцінки для визначення вірного діагнозу і якості терарпевтичної відповіді на антидепресанти. Не менш важливою для вибудови адекватного плану терапії є оцінка факторів ризику для лікування резистентної депресії. Існує велика різноманітність варіантів для лікування резистентної депресії, тому кожна терапевтична стратегія повинна бути використана при наданні допомоги пацієнтам з резистентною до терапії депресії. Поєднання терапії антидепресантами і атиповими антипсихотиками з антидепресивними якостями в сполученні з психотерапевтичним втручанням та дотриманням адекватних доз и тривалості лікування може бути стратегією вибору для пацієнтів з резистентною до терапії депресією.