Когнітивні порушення у пацієнтів з хронічними неінфекційними захворюваннями: огляд - Assonov, Dmytro (Психосоматична медицина та загальна практика, 2019)
Метa. Метою даного огляду було узагальнення інформації про питому вагу та клінічну значущість когнітивних порушень в перебігу та прогнозі основних хронічних неінфекційних захворювань. Матеріали та методи. Була проаналізована наукова література c 2013 по 2018 роки, що стосується когнітивних порушень у пацієнтів з неінфекційними захворюваннями. Публікації попередніх років були прийняті до уваги при відсутності нових досліджень в цій області або якщо висновки не втратили актуальності. Під когнітивними порушеннями розуміли деменцію або легке когнітивне порушення. Результати. Когнітивні порушення часто зустрічаються у пацієнтів з хронічними серцево-судинними захворюваннями, раком центральної нервової системи та поза нею, хронічними захворюваннями легень і діабетом, проявляючись в основному в легкій або помірній формі. Вони можуть бути викликані патофізіологічними змінами, пов'язаними з основним захворюванням (при всіх розглянутих захворюваннях) або його лікуванням (у разі раку і діабету), такими як гіпоксія, гіпоперфузія головного мозку, запалення, ацидоз і т.д. Когнітивні порушення можуть погіршити прихильність до лікування, самоконтроль, відновлення після непрацездатності; можуть впливати на різні соціальні та щоденні види діяльності, такі як академічна успішність, працевлаштування, водіння, читання й інші життєві аспекти. Для раку центральної нервової системи когнітивні порушення також служать показником можливої ​​локалізації пухлини, прогностичним фактором виживання та показником рецидиву раку. Висновки. Когнітивні порушення вельми поширені при всіх основних типах хронічних неінфекційних захворювань, при цьому найчастіше порушуються виконавча функція, пам'ять і увага. Вони відображають тяжкість основного захворювання і його вплив на центральну нервову систему. Когнітивні порушення можуть негативно вплинути на перебіг, прогноз і лікування основних хронічних неінфекційних захворювань, оскільки можуть знизити контроль і самоконтроль лікування, прихильність до терапії, якість життя, функціональні і соціальні результати та автономність пацієнта. Виявлення когнітивних порушень, розробка способів їх лікування або компенсації, мінімізація негативного впливу когнітивних порушень на перебіг і прогноз є важливими для успішного ведення хронічних неінфекційних захворювань.