Фактори, що передують виникненню первинної та вторинної гострої соціальної самоізоляції - Frankova, Iryna (Психосоматична медицина та загальна практика, 2017)
Актуальність. Cтрімко набирає обороти явище гострої соціальної самоізоляції (ГСС), феномен, для якого характерно повне усамітнення/відчуження від суспільства протягом 6 місяців або довше. Попередні дослідження ГСС включали пацієнтів з психічною патологією та зосереджувались на патопсихологічних особливостях вторинної ГСС, викликаної депресією, соціальною фобією, булімією. Мета. Підвищити ефективність диференційної діагностики гострої соціальної самоізоляції різної етіології (первинної і вторинної) на основі вивчення етіопатогенетичних факторів формування та особливостей патопсихологічних проявів. Матеріали і методи. На базі кафедри психосоматичної медицини і психотерапії НМУ імені О.О. Богомольця було обстежено пацієнтів з ГСС (n=70): тих, хто мали психічні розлади (n=42) – перша експериментальна група (ЕГ1), та друга (ЕГ2) - психічно здоровий контингент з проявами гострої соціальної ізоляції (n=28). В якості групи контроля (КГ) було обстежено 56 психічно здорових людей без проявів ГСС. Були застосовані наступні методики: опитувальник агресивності Басса-Даркі, методика дослідження схильності до віктимної поведінки, Торонтська алекситимічна шкала, TAS-26, опитувальник акцентуйованих рис особистості Леонгарда – Шмішека, опитувальник травматичних ситуацій, LEQ, шкала оцінки рівня якості життя. Результати. ЕГ та КГ за ступенем значимості (за Т-критерій) були виявлені наступні особливості: рівень алекситимії в ЕГ значимо вищій ніж у КГ (р<0,005); оцінка якості життя в ЕГ значимо нижча ніж в КГ (р<0,005); за опитувальником Леонгарда – Шмішека у ЕГ показники неврівноваженість, гіпертимність, дистимічність, тревожність (р<0,005), педантичність (р<0,05); демонстративність (р<0,1) були значимо вищі ніж у КГ; за опитувальником агресивності Басса-Даркі такі показники, як образа (р<0,005), роздратованість (р<0,05), підозрілість (р<0,05) та індекс агресивності, ІА (р<0,05), були статистично значимо вищі ніж у КГ; опитувальник травматичних ситуацій виявив, що показник впливу травматичних подій (р<0,05) та індекс травматичності (IT) (р<0,05) статистично значимо вищій ніж у КГ. В результаті порівняння кореляційних матриць ЕГ1 та ЕГ2 було виявлено, що групи розрізняються як за кількістю статистично значущих зв’язків, так і за кореляційною структурою. Висновок. В ході дослідження були вивчені патопсихологічні особливості пацієнтів з ГСС у порівнянні зі здоровим контингентом. Була підтверджена гіпотеза про те, що патопсихологічно пацієнти з ГСС без психічної патології відрізняються від пацієнтів з ГСС та психічною патологією та мають інші передумови формування даної поведінки.