Аналіз внутрішніх ресурсів особистості у пацієнтів з алопецією різного генезу: роль життєстійкості та резильєнтності у формуванні психічної дезадаптації - Чемерис Maryana (Психосоматична медицина та загальна практика, 2025)
Актуальність. Алопеція є не лише дерматологічним, але й психосоціально значущим станом, що супроводжується порушенням образу тіла, зниженням якості життя та високою поширеністю тривожних і депресивних розладів. У межах сучасної психодерматології особлива увага приділяється внутрішнім адаптивним ресурсам особистості, зокрема життєстійкості та резильєнтності, які визначають здатність до подолання стресу. Водночас їх роль у формуванні психічної дезадаптації у пацієнток з алопецією залишається недостатньо вивченою. Мета. Визначити особливості життєстійкості та резильєнтності як внутрішніх адаптивних ресурсів особистості у пацієнток з алопецією різного ґенезу та встановити їх взаємозв’язок із ступенем психічної дезадаптації. Матеріали і методи. Обстежено жінок з метаболічною (n=45) та змішаною (n=108) алопецією. Оцінка життєстійкості здійснювалась за короткою версією тесту S.R. Maddi, резильєнтності – за шкалою Connor–Davidson (CD-RISC-10). Проводився порівняльний аналіз залежно від ґенезу алопеції та ступеня психічної дезадаптації. Результати. Встановлено, що у пацієнток зі змішаною алопецією сумарний показник життєстійкості достовірно нижчий (21,98±3,54 бала) порівняно з пацієнтками з метаболічною алопецією (26,47±5,05 бала; p<0,01). Аналогічна тенденція виявлена щодо всіх компонентів життєстійкості: залученості (6,93±1,85 проти 7,67±2,03; p<0,05), контролю (7,43±2,66 проти 9,33±3,02; p<0,01) та прийняття ризику (7,63±1,81 проти 9,47±1,97; p<0,01). Показники резильєнтності також були достовірно нижчими у пацієнток зі змішаною алопецією (17,05±7,60 бала проти 25,36±6,48; p<0,01). Виявлено чіткий градієнтний зв’язок між рівнем психічної дезадаптації та внутрішніми адаптивними ресурсами: зі зростанням вираженості дезадаптації відбувається зниження життєстійкості (від 27,49±4,18 бала за відсутності дезадаптації до 18,37±1,77 бала при її розладах; p<0,01) та резильєнтності (від 23,02±8,26 до 14,43±6,56 бала; p<0,01). Найбільш чутливими компонентами життєстійкості виявились залученість і контроль. Висновки. Життєстійкість і резильєнтність є ключовими внутрішніми адаптивними ресурсами, що визначають рівень психічної адаптації у пацієнток з алопецією різного генезу. Їх зниження асоціюється з формуванням психічної дезадаптації та може розглядатися як предиктор її розвитку. Отримані результати обґрунтовують доцільність включення оцінки внутрішніх ресурсів особистості до структури клініко-психологічного обстеження та розробки цільових програм психокорекції. Ключові слова: алопеція; психічна дезадаптація; психодерматологія; життєстійкість; резильєнтність; адаптаційні ресурси; якість життя; образ тіла УДК 616.891:616-052:615.851