Ефективність дистанційної взаємодії в медико-психологічній реабілітації пацієнтів з соматичними проявами тривожних та депресивних постковідних порушень - Бурдейний Andrii; Хаустова Olena; Сташенко Stanislav (Психосоматична медицина та загальна практика, 2025)
Пандемія COVID-19 стала серйозним викликом для глобальної системи охорони здоров’я, спричинивши не лише фізичні, але й значні психологічні наслідки. Масштаби її впливу на психічне здоров’я населення виявилися безпрецедентними, оскільки багато людей зіткнулися з такими негативними емоціями, як страх перед зараженням, тривога за близьких, невпевненість у майбутньому та депресія через соціальну ізоляцію. Постійний стрес, викликаний цими факторами, має суттєвий вплив на вегетативну нервову систему, провокуючи розвиток психосоматичних і соматичних симптомів. Дослідження показують, що після перенесення COVID-19 у значної частини пацієнтів розвиваються розлади соматичних симптомів (РСС). Згідно з критеріями DSM-5, 64% пацієнтів відповідали діагнозу РСС, що супроводжувалося появою широкого спектру симптомів, таких як хронічна втома, м’язовий біль, головний біль і порушення сну. Крім того, 90% пацієнтів стикалися з симптомами синдрому хронічної втоми, що суттєво знижувало їхню якість життя. На додаток до цього, 32% осіб отримали позитивні результати скринінгу на розлади настрою та тривоги, включаючи депресивні епізоди, генералізовану тривогу та панічні атаки. Прояви соматичних симптомів не лише ускладнюють фізичний стан пацієнтів, але й спричиняють значні психологічні страждання. Часто пацієнти почуваються розгубленими, не знаючи, як впоратися зі своїм станом, що посилює відчуття безпорадності. У таких умовах інтеграція медичних і психологічних підходів до лікування постковідних розладів є надзвичайно важливою. Комплексний підхід, який включає медичний догляд, психологічну консультацію та реабілітацію, дозволяє створити ефективний план лікування, що відповідає індивідуальним потребам кожного пацієнта. Загалом, поширеність постковідного синдрому становить близько 80%. Хоча інтенсивність симптомів з часом поступово зменшується, у багатьох пацієнтів вони залишаються вищими, ніж у загальній популяції навіть через кілька місяців після одужання. Особливо ефективною в лікуванні таких розладів виявилася когнітивно-поведінкова терапія, яка сприяє зниженню симптомів РСС, депресії та тривоги. Цей вид психотерапії допомагає пацієнтам навчитися керувати своїми емоціями, усвідомлювати зв’язок між думками, почуттями та поведінкою, а також формувати нові моделі адаптації до стресу. Окремо слід відзначити роль телемедицини, яка під час пандемії та війни в Україні стала одним із ключових інструментів підтримки пацієнтів. Доступність реабілітаційних програм через відеоконференції, мобільні додатки та інші онлайн-ресурси суттєво підвищила рівень взаємодії між лікарями та пацієнтами. Ці інструменти дозволили забезпечити ефективну підтримку психоемоційного стану, зменшити симптоматичне навантаження та уникнути ризику соціальної ізоляції. Практичний досвід підтверджує доцільність мультидисциплінарного підходу в лікуванні постковідних порушень. Зокрема, медико-психологічні реабілітаційні програми, що інтегрують телереабілітацію, стали важливим кроком у розвитку сучасної клінічної практики. Такі програми сприяють не лише лікуванню, але й профілактиці психосоматичних розладів, формуючи нову якість медичної допомоги. Вони дозволяють пацієнтам не лише відновити фізичне здоров’я, а й покращити якість життя, створюючи міцний фундамент для подальшого благополуччя. Ключові слова: COVID-19, постковідний синдром, тривога, депресія, проактивна психосоматична медицина, телемедицина, телепсихологія, якість життя, психічне здоров’я