Переломи плато великогомілкової кістки: ретроспективний аналіз результатів лікування та роль посттравматичної нестабільності колінного суглоба - Сивак, Андрій; Калашніков, Андрій; Літун, Юрій (Психосоматична медицина та загальна практика, 2025)
Актуальність. Переломи проксимального відділу великогомілкової кістки (ПВВК) становлять 2-5% усіх переломів і часто ускладнюються нестабільністю колінного суглоба, що призводить до інвалідизації. Матеріали і методи. Проаналізовано 87 випадків лікування пацієнтів у 2010-2022 рр. Використано клінічні, променеві (рентген, КТ) та статистичні методи. Для типування переломів застосовували класифікацію Schatzker. Результати. Найчастішими були переломи II (n=20), V(n=18) і III (n=15) типів. Хірургічне лікування застосовано у 91,3% випадків. «Добрий» функціональний результат досягнуто у 50% пацієнтів, «задовільний» у 30%, «негативний» у 20%. Основною причиною незадовільного результату була нестабільність колінного суглоба (25%). МРТ і УЗД для діагностики застосовували рідко (1% і 7% відповідно), що вкрай необхідно для ушкодженнявизначення м’якотканинних структур колінного суглоба. Заключення. Посттравматична нестабільність колінного суглоба – клінічна проблема, яка потребує цільової діагностики та лікування.