Психосоматичні наслідки насильства в умовах війни: аналіз зв’язку з типом травматизації та рівнем стресу - Чабан, Олег; Олексієнко, Анна (Психосоматична медицина та загальна практика, 2025)
Актуальність. На тлі війни та соціально-економічної нестабільності в Україні спостерігається зростання кількості випадків насильства і пов’язаного з ним хронічного стресу. Відомо, що пережите насильство призводить до психологічних розладів (депресії, тривожності, посттравматичного стресу) та численних психосоматичних симптомів, однак в українській науці бракує міждисциплінарних досліджень цієї проблеми. Мета. Визначити особливості психосоматичних проявів у дорослих, які пережили насильство в умовах воєнного часу, та проаналізувати їхній зв’язок із видами насильства, рівнем життєвого стресу й гендерними факторами. Матеріали і методи. Обстежено 200 респондентів методами онлайн-анкетування. Для виявлення досвіду насильства використовувалася анкета, що охоплює 5 типів насильницьких дій (фізичне, сексуальне, психологічне, економічне та пов’язане з вихованням). Психологічні та психосоматичні симптоми оцінені за допомогою опитувальника SCL-90-R, рівень життєвих стресових подій – за шкалою Холмса-Раге. Респонденти розподілені на експериментальну групу (n=178, мали ≥2 ознаки насильства) та контрольну групу (n=22, ≤1 ознаки). Проведено непараметричний порівняльний аналіз груп (критерій Манна-Уїтні) та кореляційний аналіз (ρ Спірмена) при рівні значущості p<0,05. Результати. Серед опитаних найпоширенішим було психологічне насилля (88,5%). Середній сумарний показник життєвого стресу склав 197 балів, що відповідає помірному рівню. Найбільш стресогенними подіями були зміна фінансового стану, місця проживання та умов життя (кожна – у 41,7% респондентів). За даними SCL-90-R, постраждалі від насильства продемонстрували високий рівень психічного дистресу та психосоматичних скарг: їхні середні показники за основними шкалами суттєво перевищували нормативні значення. Найпоширеніші симптоми включали головний біль (66,7%), хронічну втому, порушення концентрації (62,5%), м’язове напруження та біль у грудях. Експериментальна група достовірно відрізнялася від контрольної: зокрема, середній рівень стресу за Холмсом-Раге у жертв насильства майже втричі вищий (212 проти 78 балів; p<0,05), а показники за 8 із 9 шкал SCL-90-R значно перевищували такі у осіб без травматичного досвіду (p<0,05). Кореляційний аналіз підтвердив специфічний вплив різних видів насильства на психічні симптоми: економічне насильство найбільш тісно пов’язане із соматизацією (ρ=0,37; p<0,05), сексуальне насильство корелює з широким спектром розладів (значущі зв’язки з 10 із 12 показників SCL-90-R, особливо з ворожістю та тривожністю (ρ≈0,26-0,32; p<0,05)), фізичне – також корелює з широким спектром розладів (значущі зв’язки з 8 із 12 показників SCL-90-R, особливо із параноїдальними ідеями, тривожністю та загальною кількістю симптомів (ρ≈0,25-0,32; p<0,05)). Психологічне насильство асоціюється з підвищеною ворожістю (ρ=0,31) та незначним зниженням фобічної тривожності (ρ=-0,15), а насильство у процесі виховання – лише зі слабко вираженими соматичними та депресивними проявами. Жінки значно частіше зазнавали сексуального (25% vs 9%) і економічного насильства (50% vs 32%) порівняно з чоловіками, тоді як чоловіки частіше повідомляли про фізичне (29% vs 16%) та виховне насильство (68% vs 53%). Попри те, що жінки загалом частіше були жертвами, чоловіки, які пережили насильство, демонстрували вищий рівень обсесивно-компульсивних (p=0,026), параноїдних (p=0,014) і психотичних симптомів (p=0,028), а також більш тяжкий загальний дистрес (GSI; p=0,046), ніж постраждалі жінки. Висновки. Результати дослідження свідчать про наявність системного зв’язку між пережитим насильством та психосоматичним здоров’ям. В умовах війни досвід насильства поєднується з хронічним стресом, що суттєво підвищує ризик психічного та соматичного виснаження жертв. Найбільш виражені наслідки для психіки спостерігаються при сексуальному, фізичному та психологічному насильстві. Жінки і чоловіки демонструють різні профілі реагування на травму, що потребує гендерно чутливого підходу в допомозі. Отримані дані можуть бути використані для вдосконалення скринінгу насильства у медичній практиці та розробки реабілітаційних заходів для постраждалих.