Біопсихосоціальний підхід до аналізу самоушкоджуючої поведінки у осіб молодого віку - Дзеружинська, Наталія; Руденко, Єлизавета (Психосоматична медицина та загальна практика, 2025)
Вступ. Самоушкоджувальна поведінка (NSSI) є складним феноменом, характерним для осіб молодого віку, та супроводжується підвищеним ризиком розвитку афективних і тривожних розладів, імпульсивності та суїцидальної поведінки. Комплексна біопсихосоціальна природа даного явища обумовлює необхідність системного дослідження чинників, що детермінують його виникнення та перебіг. Мета. Визначити провідні біологічні, психологічні та соціальні чинники, що асоційовані з формуванням самоушкоджувальної поведінки у осіб молодого віку, шляхом комплексного аналізу психічного стану, особливостей копінг-стратегій, рівня соціальної підтримки, самоспівчуття та афективної симптоматики. Матеріали і методи. Емпіричне дослідження проведено у 2024–2025 роках на базі КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради та Одеського обласного медичного центру психічного здоров’я. Обстежено 34 респонденти віком 16–30 років із наявністю проявів самоушкоджувальної поведінки. Використано стандартизовані психодіагностичні методики (HADS, CD-RISC-10, SCS-SF, MSPSS, методика Айзенка) та авторський опитувальник. Статистичну обробку даних здійснено із застосуванням описових методів, кореляційного і регресійного методів аналізу за допомогою SPSS 27. Результати. Встановлено, що основними детермінантами самоушкоджувальної поведінки є високий рівень травматизації, порушення емоційної регуляції, низький рівень самоспівчуття та недостатня соціальна підтримка. У вибірці переважали середні та низькі рівні резильєнтності, високі рівні тривожності та агресивності, а також домінування дезадаптивних копінг-стратегій, зокрема уникнення і самоконтролю. Висновки. Результати дослідження свідчать, що самоушкоджувальна поведінка у осіб молодого віку має мультифакторну природу, обумовлену взаємодією афективних розладів, порушень емоційної регуляції, соціальних детермінант та біологічних чинників. Регресійний аналіз продемонстрував провідну роль рівня травматизації, психологічних чинників та емоційної регуляції у формуванні ризику самоушкодження, тоді як вищий рівень самоспівчуття виступає захисним фактором. Кореляційний аналіз підтвердив наявність сильних асоціацій між частотою самоушкоджень та психологічними і соціальними детермінантами. Аналіз психосоціальних показників виявив високу поширеність тривожності, агресивності, дезадаптивних копінг-стратегій та низький рівень соціальної підтримки серед респондентів, що свідчить про недостатню ефективність механізмів психологічної саморегуляції.