Сучасні нейробіологічні теорії свідомості як основа профілактики та лікування емоційного вигорання: інновації, досвід та перспективи - Rusanov, Volodymyr (Психосоматична медицина та загальна практика, 2025)
Вступ. Синдром емоційного вигорання (СЕВ) є одним із найактуальніших викликів сучасної медицини, особливо в умовах війни в Україні, де навантаження на медичну систему значно зросло. Цей стан не лише погіршує психічне та фізичне здоров’я, знижуючи якість життя як пацієнтів, так і медичних працівників, але й спричиняє додатковий стрес у професійному середовищі. Вигорання підвищує ризик помилок у медичній практиці, зменшує ефективність роботи мультидисциплінарних фахових команд і створює загрозу стабільності медичної системи. Крім того, це явище суттєво впливає на економіку країни, ускладнюючи відновлення економічної та соціальної інфраструктури. Нейробіологічні теорії свідомості, такі як теорія нейронних корелятів свідомості (NCC), теорія глобального робочого простору (GWT) та теорія інтегрованої інформації (IIT), відкривають нові перспективи для розуміння нейронних механізмів, що лежать в основі емоційного вигорання. Ці теорії дозволяють вивчати динаміку нейронних мереж, регуляцію емоцій та адаптивні механізми мозку, що є ключовими для профілактики й лікування цього стану. Мета дослідження. Оцінити можливості використання знань із нейробіологічних теорій свідомості для розробки ефективних стратегій профілактики та лікування емоційного вигорання, з особливим акцентом на застосування у практиці лікарів-психотерапевтів, психіатрів та медичних психологів. Матеріали дослідження. До аналізу включено результати сучасних наукових досліджень у галузі нейробіології свідомості, опублікованих у рецензованих журналах за останні 20 років. Особливу увагу приділено публікаціям, що досліджують зв’язок між нейробіологічними теоріями свідомості, синдромом вигорання та ефективністю терапевтичних підходів. Результати. Дослідження продемонстрували, що емоційне вигорання пов’язане з порушеннями у функціонуванні в мозку глобального робочого простору, зниженням інтеграції інформації у корі та дисфункцією нейронних корелятів свідомості. Сучасними дослідженнями виявлено, що використання методів нейровізуалізації сприяє ранньому виявленню змін у мозкових мережах, що асоціюються з вигоранням. Крім того, впровадження стратегій, заснованих на нейропластичності, майндфулнесі, когнітивно-поведінковій терапії (КПТ) та адаптивних підходах до стрес-менеджменту, демонструє високу ефективність у профілактиці й лікуванні цього стану. Висновки. Інтеграція знань із нейробіологічних теорій свідомості у клінічну практику дозволяє суттєво підвищити ефективність терапії емоційного вигорання. Особливо перспективними є підходи, що враховують нейропластичність, регуляцію когнітивних процесів через глобальний робочий простір та інноваційні технології нейромодуляції. Ці досягнення формують основу для нових стандартів у психотерапевтичній практиці, спрямованих на поліпшення якості життя пацієнтів і професіоналів. У практичній площині це означає необхідність впровадження: сучасних методів нейровізуалізації для діагностики; персоналізованих терапевтичних підходів; психотерапії, орієнтованої на нейропластичність; стратегії навчання емоційної регуляції та стрес-менеджменту.