Оцінки рівня дистресу, депресії, тривоги та соматизації у ветеранів з ПТСР та легкою черепно-мозковою травмою після 8-тижневого комплексного втручання - Смашна, Олена (Психосоматична медицина та загальна практика, 2021)
Актуальність. Розуміння складних взаємозв’язків між бойовими пораненнями, фізичним здоров’ям і симптомами психічного здоров’я має вирішальне значення для задоволення потреб охорони здоров’я ветеранів. Взаємозв’язок між травмами голови, посттравматичним стресовим розладом (ПТСР) і депресією серед військовослужбовців, які отримали поранення в бойових діях, є унікальним для сучасних конфліктів, але недостатньо вивченим. Дослідження свідчать про взаємозв’язок між ПТСР і соматичними скаргами ветеранів, припускаючи, що ПТСР впливає на соматичні скарги через основні симптоми депресії та чутливості до тривоги. Мета. Дослідити динаміку дистресу, депресії, тривоги та соматизації у ветеранів з ПТСР та легкою черепно-мозковою травмою після 8-тижневого комплексного втручання (поєднання психотерапевтичної програми з транскраніальною електричною стимуляцією постійним струмом (tDCS) у пацієнтів з ПТСР та лЧМТ. Методи. Було проаналізовано дані первинного та повторного обстеження 329 ветеранів з трьох клінічних груп: особи з ПТСР (n=109), з легкою ЧМТ (n =112) та з коморбідним станом ПТСР+ЧМТ (n=108). Всі пацієнти отримували стандартну терапію а також психотерапевтичне втручання та транскраніальну електричну стимуляцію постійним струмом (tDCS). Для оцінки дистресу, депресії, тривоги та соматизації був використаний Чотиривимірний опитувальник симптомів (The Four-Dimensional Symptom Questionnaire— 4DSQ), що має чотири відповідні шкали: DIS – дистрес; DEP – депресія; ANX – тривога; SOM – соматизація [18]. Також була визначена рангова кореляція між даними первинного та повторного обстеження по кожній клінічній групі. Результати. Пацієнти, які страждали на ПТСР або на ПТСР в поєднанні з лЧМТ мали значно більш виражені симптоми депресії, тривоги та соматизації, ніж пацієнти з лЧМТ без ПТСР. Після проведеної терапії у пацієнтів з груп ПТСР та КПТСР відбулося суб’єктивне збільшення відчуття дистресу, яке сполучалося у респондентів групи КЧСМ з редукцією переважно депресивної та соматоформної симптоматики, а у пацієнтів з ПТСР – з редукцією переважно депресивної та тривожної симптоматики, тоді як у пацієнтів з ЧМТ зростання суб’єктивного відчуття дистресу не відбулося а покращення психічного стану супроводжувалося зменшенням усього досліджуваного спектру симптоматики – депресивної, соматоформної та тривожної. У пацієнтів з ЧМТ більший рівень дистресу при першому обстеженні обумовлював менший рівень депресії та дистресу при повторному обстеженні, а високий показник соматизації корелював з його значним зниженням під впливом терапії. У пацієнтів групи КЧСМ високий показник соматизації при першому обстеженні корелював з суб’єктивним підвищенням дистресу, але зниженням самої соматизації наприкінці терапії. Висновки. Наявність та рівень виразності симптомів дистресу, депресії, тривоги та соматизації у осіб з ПТСР, ЧМТ та сполученням цих хворобливих станів тісно пов’язано з ефективністю комплексного втручання, що надає можливість диференційованої таргетної терапії окремих клінічних груп пацієнтів.