Відновлення функціонування ветеранів з ПТСР та легкою черепно-мозковою травмою після 8-тижневого комплексного втручання Смашна О.Є. - Смашна, Олена (Психосоматична медицина та загальна практика, 2021)
Актуальність. Значна кількість військовослужбовців з легкими черепно-мозковими травмами (лЧМТ) та/або посттравматичним стресовим розладом (ПТСР), які зазвичай виникають одночасно, має порушення функціонування в різних сферах життя, що значно утруднюють процес їх реадаптації та ресоціалізації. Вони відчувають значні постійні обмеження у повсякденному житті, включаючи проблеми з професійною, сімейною, соціальною діяльністю та самообслуговуванням за рахунок сполучення емоційних, когнітивних та поведінкових порушень, які мають бути мішенями втручання, в тому числі транскраніальної стимуляції та психотерапії. Мета. Дослідити ефективність комплексного втручання, а саме поєднання психотерапевтичної програми з транскраніальною електричною стимуляцією постійним струмом (tDCS) у лікуванні пацієнтів з ПТСР та лЧМТ шляхом оцінки рівня їх функціонування. Методи. Було проаналізовано дані обстеження 329 ветеранів з трьох клінічних груп: особи з ПТСР (n=109), з легкою ЧМТ (n =112) та з коморбідним станом ПТСР+ЧМТ (n=108). Всі пацієнти отримували стандартну терапію а також психотерапевтивне втручання (поєднання психоосвіти з елементами мотиваційного інтерв’ю і терапії прийняття та зобов’язання для ПТСР (Acceptance and Commitment Therapy, ACT)) та транскраніальну електричну стимуляцію постійним струмом (tDCS). За шкалою WHODAS 2.0 було визначено рівень функціонування за шістьма доменами: когніції (CW); мобільність (MW); догляд за собою ( SW); взаємини (RW); денна активність (LW); соціальна активність (PW); загальний рівень функціонування (WHO). Також була визначена рангова кореляція між окремими критеріями шкали CAPS-5 та доменами тесту WHODAS 2.0. Результати. У пацієнтів усіх клінічних груп найбільш вираженими були порушення когнітивної сфери (CW), сфери взаємин (RW), соціальної (PW) та денної активності (LW). Поєднання ПТСР та ЧМТ було асоційовано з більш значущим та стійким порушенням когнітивної сфери, а також зниженням денної активності. У більшості респондентів показники усіх шкал методики WHODAS 2.0 при повторному обстеженні були значущо меншими, ніж при першому, що вказувало на ефективність проведеної терапії. Стан когнітивної сфери виявився важливим для ефективного психотерапевтичного впливу на хворих як в межах групи ПТСР, так і з КЧМТ. Зв’язок окремих доменів WHODAS 2.0 з патологічними симптомами ПТСР обумовлює рекомендації збільшення тривалості терапевтичної програми саме для групи КЧМТ. Висновки. Порушення функціонування у осіб з ПТСР, ЧМТ та сполученням цих хворобливих станів тісно пов’язано з наявністю та виразністю симптомів ПТСР, що надає можливість диференційованої таргетної терапії окремих клінічних груп пацієнтів.