Патогенетично асоційовані із системним червоним вовчаком ураження органів системи травлення: характеристика та особливості поширення - Абрагамович, Уляна; Абрагамович, Орест; Надашкевич, Олег; Фармага, Марта; Кобак, Любов (Психосоматична медицина та загальна практика, 2020)
Вступ. Частота уражень органів травлення у хворих на системний червоний вовчак коливається у межах 8,0-50,0 %. Досі чітко не відокремлено симптоми, що зумовлені безпосередньо системним червоним вовчаком (імунокомплексне запалення, васкуліт тощо) від тих, що є ознаками супутніх недуг, чи побічної дії лікарських засобів, які отримують хворі. Мета. Охарактеризувати та з՚ясувати особливості поширення патогенетично асоційованих із системним червоним вовчаком уражень органів системи травлення. Матеріали і методи. Залучено 370 хворих (331 жінок і 39 чоловіків), яких стратифіковано за віком, за тривалістю та активністю СЧВ, яких комплексно обстежено. Результати опрацьовано у програмі «Exсel» за допомогою описової статистики, χ2-критерію, z-критерію для порівняння двох часток; статистично достовірним вважали зв’язок, коли р < 0,05. Результати дослідження. Ураження органів системи травлення зустрічаються у 225 (60,81 %) хворих на системний червоний вовчак, у яких частота стеатогепатиту, автоімунного гепатиту та хронічного панкреатиту збільшується з підвищенням активності основної хвороби, а тому, ми вважаємо, вони можуть трактуватися як патогенетично асоційовані з системним червоним вовчаком, тобто синтропічними коморбідними ураженнями. А інші (хронічний фарингіт, недостатість кардії, гастроезофагальна рефлюксна хвороба, езофагіт, хронічний гастрит, виразкова хвороба шлунка, хронічний дуоденіт, дуоденогастральний рефлюкс, виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, хронічний вірусний гепатит В, хронічний вірусний гепатит С, токсичний гепатит, цироз печінки, некалькульозний холецистит, хронічний холецистит: латентне камененосійство, хронічний калькульозний холецистит, поліп жовчного міхура, синдром подразненої кишки, хронічний коліт, геморой, доліхосигма, злукова хвороба) належать до коморбідних супутніх стосовно органів системи травлення, оскільки їх зв’язку з наростанням активності основної хвороби нами не зафіксовано. У абсолютної більшості хворих на системний червоний вовчак та патогенетично асоційований синтропічний коморбідний стеатогепатит зустрічаються мезенхімально-запальний синдром та майже у трьох четвертих - синдром печінково-клітинної недостатності; у всіх хворих з патогенетично асоційованим синтропічним коморбідним автоімунним гепатитом зустрічаються мезенхімально-запальний синдром, а більше, ніж у половини хворих - синдроми печінково-клітинної недостатності та цитолізу; у трьох четвертих хворих з патогенетично асоційованим синтропічним коморбідним хронічним панкреатитом зустрічаються астено-неврозний клінічний синдром та майже у кожного другого – диспепсійний. Стеатогепатит переважно є у хворих віком від 25 до 59 років (молодого ІІ та середнього віку) і його не діагностовано у хворих з тривалістю системного червоного вовчаку до одного року, автоімунний гепатит – переважно у хворих похилого віку та у тих хворих, системний червоний вовчак яких триває понад десять років, а хронічний панкреатит – достовірно рідше у жінок, найчастіше і майже у половини хворих похилого віку, відсутній у хворих, системний червоний вовчак яких триває до року, а найчастіше діагностується у хворих з тривалістю недуги 6-10 років.